AUTONOMNOST I SVEUKUPNA ORGANIZIRANOST ISLAMSKE ZAJEDNICE: STO GODINA OD DONOŠENJA ŠTATUTA ZA AUTONOMNU UPRAVU ISLAMSKIH VJERSKIH I VAKUFSKO-MEARIFSKIH POSLOVA U BOSNI I HERCEGOVINI - Durmišević, Enes (Novi Muallim, 2022)
Institucionalno uspostavljanje Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini započelo je nakon austrougarske okupacije 1878. godine. Bošnjaci su, nakon uspostavljanja funkcije reisu’l-uleme i formiranja Rijaseta Islamske zajednice 1882. godine, te mjera austrougarske vlasti na očuvanju i unapređenju vakufa, muslimanskih škola i šerijatskog sudstva, vrlo brzo pokazali opoziciono raspoloženje prema okupacionim vlastima. Već u ovom periodu, oni iznose svoje zahtjeve u vezi sa organizacijom vjerske i vakufsko-mearifske uprave koji će kasnije, kad pokret Bošnjaka za vjersku i vakufsko-mearifsku autonomiju bude ozvaničen 1899. godine, biti osnovni, sržni dio sveukupnih zahtjeva autonomnog pokreta. Sva sporna pitanja koja su se odnosila na Rijaset, odnosno konstituiranje najviših organa vjersko-vakufske uprave (izbor reisu’l-uleme, članova Ulema-medžlisa i članova Zemaljskog vakufsko-mearifskog sabora), riješena su Statutom za autonomnu upravu islamskih vjerskih i vakufsko-mearifskih poslova, koji je donesen 15. aprila 1909. godine. Usvajanjem Štatuta za autonomnu upravu islamskih vjerskih i vakufsko-mearifskih poslova u Bosni i Hercegovini, Bošnjaci su izborili više prava u upravljanju Islamskom zajednicom, ali i vakufsko-mearifskim poslovima pod austrougarskom okupacijom. Međutim, ostvarena samouprava u vjerskim i vakufsko-mearifskim poslovima imala je ograničen značaj, jer su okupacione vlasti zadržale svoje ingerencije u najznačajnijim pitanjima iz ovih oblasti. Ovako izborena autonomija Islamske zajednice ukinuta je 1930. godine u Kraljevini Jugoslaviji, kad je reisu’l-ulema Čaušević odbio podrediti se diktaturi kralja Aleksandra i njegovom ovladavanju Islamskom zajednicom.